Copyright (C) NRK
Er hun virkelig steinet?
Drapet på direktøren for dansk US ...
-Snakk med mannen, Niels Thormod. -De vet ingenting. Fortsett som avtalt.
-Red October? -De har gjort alvor av truslene før.
Ingen filmer, talspersoner eller manifest.
-Hvor er den iranske homsen? -Hun hoppet inn i en svart bil.
-Oppringningen kom fra denne. -Jeg fikk den i dag av to jenter.
Elleve anmeldte lommetyverier. Ung jente spiller syk. De blir bestjålet.
-De må finnes. -Vold mot kvinner, Dan.
-Margrethe Thormod var kvinne. -Du var den siste som så henne i live.
-Min datter er livredd klovner. -Unnskyld! Vil hun ha et ballongdyr?
Gå! Hallo! Gå vekk!
-Patrik Dahlqvist. -Richards tvillingbror.
-Som hadde kontakt med Red October. -Hvor er denne Richard nå?
-Hva skjer? -Jeg vet ikke. Jeg vet ikke!
-Hei. -Hei. Har du pass eller legitimasjon?
-Ja. -Takk. Ha en god dag.
I heite! Hva er dette?
-Faen! -Ut!
Fram!
Ned! Ned! Ned!
Se ned!
Norske tekster: Mari Andresen
-Har du gått i terapi før? -Nei.
-Hva fikk deg til å komme hit? -Jeg er ikke bra.
-Og hva tror du det kommer av? -Posttraumatisk stressyndrom.
Kan du fortelle litt om bakgrunnen din?
Hvor langt tilbake da? Til jeg var fire?
Nei, jeg tenkte mer på hvorfor du tror du er her.
Moren min hadde Münchhausen by proxy og holdt på å drepe søsteren min.
Jeg fikk foreldrene mine fengslet. Jennifer tok livet sitt da hun var 14.
Min sjef og venn Hans Pettersson ble drept av Emil Larsson.
Han brukte en binders til å skjære opp håndleddene.
Jeg vet ikke om jeg la den igjen med overlegg.
Hvorfor skulle du ha gjort det?
Da han prøvde å henge seg, nølte jeg. Jeg tror jeg ville at han skulle dø.
Jeg anmeldte min kollega og venn fordi han hadde forgiftet sønnens morder.
Han fikk ti års fengsel. Så kom moren min tilbake.
Hun tok livet sitt og greide å gi meg skylden.
Jeg satt i fengsel i et drøyt år og er nettopp løslatt.
Etter å ha blitt hogd i halsen med en brukken bordtennisracket.
Ja ...
-Da har vi en del å jobbe med. -Bra.
-Hvordan kunne Richard forsvinne? -Han eller de må ha brukt en bakdør.
-Det er ingen bilder fra foajeen. -Hvor var vaktene?
Det skjedde en misforståelse på svensk side.
Jeg har funnet ham. Det var ikke så vrient. Han sender live.
Jeg sender dette fordi Red October har kontaktet meg.
De har ingenting med de to drapene å gjøre.
-Det første han gjør, er å gå til pressen! -Ut fra det jeg vet, tror jeg på dem.
De har ikke drept broren min. Politiet må ikke kjøre seg fast i ett spor, -
- men lete andre steder, så ikke drapsmannen slipper unna.
-Hvor er Saga? -I Malmö.
-Hun skulle møte noen. -Hent henne, og ta en prat med idioten.
-Hva gjør du her? -Hvordan gikk det?
-Vi har mye å jobbe med. Det gikk bra. -Du kan fortsette å jobbe?
-Hvorfor skulle jeg ikke kunne det? -I går ...
Slike reaksjoner kan være en engangsforeteelse.
Du kjører med meg. Jeg må vise deg noe.
-Politiet må ikke låse seg til ett spor. -Har han møtt dem?
-Ja. -Hvorfor ville de møte ham?
-Han er jo en kjent journalist. -Hvorfor ta risken?
-Videoen sier jo det samme. -Men vi fortsatte jo å etterforske dem.
Richard Dahlqvist?
-Hvordan tok de kontakt? -SMS igjen.
-Vi har jo telefonen din. -Jeg har en til.
-Hvor er den? -De tok den da vi møttes.
Ok. Hva skjedde så?
Jeg gikk ut bak hotellet med bind for øynene, og de hentet meg med bil.
Bakgaten ender i et T-kryss. Tok dere til høyre eller venstre?
-Høyre, tror jeg. -Bra. Det er kameraer der.
Hva skjedde så? Hallo?
Vi kjørte rundt. De sa hva de ville jeg skulle si, og så satte de meg av.
-Hvor da? -Jeg vet ikke helt.
-Tok du ikke av bindet? I sentrum? -Nei, litt utenfor. Jeg vet ikke hvor!
For du vet ikke hvor det er satt opp kameraer.
Ingenting av dette har hendt.
Alt du har gjort etter at vi tok kontakt, har gått ut på å renvaske Red October.
Alt!
Du er Red October?
Dere var på helt feil spor! Og dere var nødt til å finne den som drepte Patrik.
-Hei. -Hei. Han fant på alt selv, altså?
Han begynte å kartlegge venstre- grupperinger, men ingenting skjedde.
-Så han fant på Red October. -Snakk om å være dust!
Du burde bytte plass. Du satt der i går.
-Ja. -Er det 24 timer på samme plass?
-Hva er reglene? -Det er ingen regler.
Det er det som er så bra. Fleksibiliteten.
Men han sto bak brannene og hackerangrepene?
-Vi har overlevert ham til SÄPO. -Han har ingenting med drapene å gjøre.
Nei. Nå må vi sette vår lit til disse jentene.
Det tok lang tid.
Svenskene vet ikke hvor overvåket de er.
Men jeg fant ett sted uten kameraer.
Gå rundt hjørnet der og fortsett 50 m til en liten plass med masse folk.
-Ok. -Da ses vi snart.
Hun puster.
-Er du med henne? -Det er lillesøsteren min.
-Kan vi ringe foreldrene deres? -Nei, numrene ligger på mobilen.
-Vi skal møtes på stasjonen etterpå. -Først må vi undersøke søsteren din.
-Vent her. -Kan jeg ikke få bli med inn?
Du må vente her. Jeg skal vise deg venteværelset.
-Du, kjekken ... -Hva er det?
Den svarte bilen Taariq så hente Margrethe Thormod ...
Det er ingen kameraer foran homsebaren.
Men jeg har sett på gatene rundt på det aktuelle tidspunktet.
Det er 16 svarte biler.
Man kan komme usett til og fra den homsebaren, men dere har jo et vitne.
-Har du det på en fil? -Den ligger på datamaskinen din alt.
-Bare si fra hvis du trenger hjelp. -Nei, det går bra.
Jeg har jo sagt at jeg ikke vet noe om biler.
Det kan hende du gjenkjenner den når du ser den.
-Gjenkjenner du noen av dem? -Nei.
Er du sikker?
Hvorfor skulle jeg hjelpe deg?
Fordi Margrethe ville hjelpe deg, og så ble hun drept.
Hun prøvde å hjelpe meg. Har du tenkt å hjelpe meg?
-Jeg kan ikke gjøre noe. -Er det riktig at jeg sendes tilbake?
Nei. Men de som kan gjøre noe med det, gir blanke i hva jeg syns.
-Gjenkjente du noen? -Jeg vet ikke noe om biler.
Nå har vi ingen kobling mellom Richard og Margrethe.
-Mellom Margrethe og Patrik, da? -Vi var sikre på at de drepte feil mann.
Jeg skal sjekke det nå.
Han vet noe om bilen, men vil ikke si noe så lenge han kan bli utvist.
Lillian vil snakke med deg. Hun sa ikke om hva.
Niels Thormod? Det gjelder en Patrik Dahlqvist.
Jeg vet ikke hvem det er.
Nei.
Jeg er sikker på at hun ikke kjente noen klovner. Ikke sykehusklovner heller.
Ja. Ja, men jeg har aldri hørt om Patrik Dahlqvist.
Jeg vet ikke hvem han er. Ja, det er helt sikkert.
Du kan bli med meg.
Alt ser bra ut, men hun må ta det med ro. Hun ligger her inne til høyre.
-Opp med deg, vi må dra. -Nå?
Se på meg. Husker du hva du het?
-Christina. -Bra. Kom.
Dere må bli med oss. Dere er etterlyst i Danmark.
Vi har nykommere her, som dere vet. Sofie og Christoffer Björk.
Reis dere opp, så alle får se dere.
Vi skal alle gjøre vårt beste for at dere skal trives her.
-Noe mer under eventuelt? Ja? -En kjedelig nyhet.
Jeg har hatt innbrudd. Datamaskinen og et kamera er borte.
Det må ha skjedd i går en gang. Som de fleste låser jeg aldri døra.
Det har ikke vært nødvendig. Før nå, tydeligvis.
Jaha. Har noen sett uvedkommende i grenda?
-Biler som ikke hører hjemme her? -Nei.
Frank, kontroller hvem som har kjørt inn og ut.
Vi kan begynne med nabolagsgrupper. Kanskje gå en ekstra runde om kvelden.
-Nei, det skal vi ikke. -Skal vi ikke gjøre noe?
Du skal sette deg og ti stille!
Vi skal ikke ta noen ekstra runde om kvelden. Redde mennesker gjør det.
Redde mennesker er farlige. De splitter fellesskapet.
Og fellesskapet betyr alt.
Husk at du må drikke mye, da.
Jeg må jobbe litt. Tante Sarah skal være hos deg.
-Når kommer du tilbake? -Så fort jeg kan.
-Der er du. -Så bra.
Hei. Hei, gullet.
-Ha det bra, da. Glad i deg. -Glad i deg også, pappa.
Nå gikk han. Hvilken vil du ha?
Den? Vær så god.
-Er du ledig? -Ja.
Hvor skal du?
Noen kjente til leveransen, så noen må ha plapret.
Hvor mye fikk du betalt?
Det var ikke meg! Jeg sverger! Jeg har kjørt for deg i årevis!
-Si hvem det var. -Jeg vet ikke, for helvete!
Det var ikke meg!
-Hva skjedde? -Det kom en bil ...
En svart jeep med tre maskerte menn.
De visste hva de var ute etter.
-En av dem hadde en føflekk her. -Et fødselsmerke?
Taariq bekreftet det. Det er dem.
-Ok. Og hvem er de? -Vi har ikke greid å identifisere dem.
De er ikke meldt savnet, ingen vet hva de heter eller når de er født.
-Vi vet ikke om de står i folkeregisteret. -Venter vi på svar derfra?
-Dette er barn, så vi går forsiktig fram. -Ja.
Vær så god.
-Jeg heter altså Henrik. -Saga Norén, Malmö-politiet.
Hun heter ikke Malmö-politiet. Hun jobber der. Hva heter du?
-Hvor er søsteren min? -I et annet rom. Hva heter du?
-Jeg vil se søsteren min. -Vi skal bare snakke litt med deg først.
-Dere stjal denne. -Dere kommer ikke i fengsel for det.
Vi må bare vite hvem dere tok den fra.
-Se på bildet. -Jeg vil gjerne se søsteren min.
Skjønner du ikke hva vi sier? Svar, så får du treffe henne.
Vi er snart ferdige. Hun sitter ved siden av.
Jeg ser henne ikke. Jeg vil se henne! Hører dere ikke hva jeg sier?!
Du kan sette deg der, og du der. Sånn, nå kan du se henne.
Var det bedre?
Kjenner du igjen han her?
Han sier at han fikk denne telefonen av dere.
Ga dere ham den?
Hør her, det er to mennesker som er drept.
Vi tror dere stjal mobilen fra den som drepte dem. Vi blåser i at dere stjal.
-Vi vil bare vite hvem dere tok den fra. -Vet ikke. Jeg ser ikke hvem jeg tar fra.
-Tok dere mer fra samme person? -Jeg vet ikke, sa jeg jo.
Vi har gått gjennom tingene deres. Har dere mer noe annet sted?
Vi har solgt alt.
-Til hvem da? -Alle slags folk.
-Hvor gammel er du? -Det tror jeg ikke jeg kan si.
Du er ca. 160 cm. Begynnende bryster, litt uren hud.
Du har trolig begynt å menstruere, så du er i tidlig pubertet. 13?
-Kan jeg få gå inn til søsteren min nå? -Ja.
Ja. Bare gå inn, du.
Christoffer?
-Christoffer! -Ja, hva er det?
-Hva er det? -Jeg fant det i kommoden.
Og denne.
Jeg aner ikke. Det må ha ligget der fra før.
-Så du ikke i skuffene? -Nei, ikke i alle.
-Christoffer ... -Kom igjen, da! Det er ikke meg!
-Hvordan kjente dere til leveransen? -Jeg vet ikke. Dimitri visste det.
Du kan hilse Dimitri og si at ...
-Eller forresten ... Jeg gjør det selv. -Nei, ikke ...!
-Var det lurt? -Man må statuere et eksempel.
-Men du kjenner jo Dimitri. -Kanskje han tenker seg om neste gang.
Jeg fant disse i Christoffers kommode. Han sier han ikke har tatt dem.
-Da har han vel ikke det, da. -I så fall er det ikke første gangen.
Det er lenge siden, og det har bare vært småting.
-Jeg vil ikke flytte herfra. -Det skal du ikke heller.
Jeg skal ta meg av dette.
Du er så snill. Alle her er det. Så kommer vi og ødelegger.
-Hva har vi sagt om å tenke sånn? -At det ikke hjelper oss.
Nettopp. Jeg skal ordne dette.
Kom.
Ok? Jeg ordner det.
Takk.
Ja, dere kan sette det der.
Takk.
-Hva gjør du? -Er det noe galt med danske skrivebord?
Det er dansk, det er mitt, og det inngår ikke i fleksikontoret deres.
-Hvorfor er de her ennå? -De blir ikke plassert før i morgen.
-Hvor skal de være? -I arresten.
-De er barn! -Det er bedre enn å sove på gata.
Slipp meg! Din dust, slipp meg!
-Kom her! -Slipp meg!
-Kom her! -Julia!
-Nei, ikke tale om. -De er barn.
-Du hørte hva jeg sa. -Kan de ikke få være sammen?
-Det er regler for sånt. -For å sperre barn inne også!
Hadde det vært mine jenter, ville jeg vært glad for at noen tok seg av dem.
Ja, her bor jeg.
Her er stua.
Vil dere se på TV, er den der borte. Fjernkontrollen ligger på bordet.
Dere skal sove nederst i gangen her. Jeg kan vise dere.
Ja ...
-Dere kan bare legge dere der dere vil. -Har du barn?
-Jeg har hatt. -Hvor er de nå?
Det er bad og do her ute. Jeg skal hente håndklær.
Er de døde?
De forsvant.
-Er dere sultne? -Ja.
Da skal jeg lage mat. Er det noe dere ikke liker?
-Skal vi ikke stikke av? -Nå?
-I morgen kommer vi på barnehjem. -Jeg orker ikke.
Jeg har vondt i hodet, og her får vi mat og en seng.
-Ok, da blir vi. Én natt. -Ja.
-Hva var det du ville? -De er dine.
-Nei. -De er fra moren din.
Hun solgte og ga bort det meste før hun oppsøkte deg. Arven er låst.
-Men de kom i dag. -Jeg vil ikke ha dem.
De kan ikke stå her.
Hei.
Se hva jeg fant. Det lå i skogen.
Og det skal jeg liksom tro på? Du beskytter dem.
De heter Sofie og Christoffer. Jeg håpet de ikke trengte beskyttelse her.
Han er en god gutt som har hatt det tøft.
Hvordan forklarer du at vårt første innbrudd på flere år kom nå?
Det kan jeg ikke. Ikke du heller. Harriet sa at vi ikke skulle patruljere.
Jeg bare går en tur. Det sa hun ikke noe om.
Spiller du teater?
Jeg kler meg ut av og til når jeg er lei av meg selv.
Dette er Marlene. Marlene von Wolfenburg.
Ung slottsfrue. Bor helt alene. Elsker hunder høyere enn mennesker.
De sviker aldri slik foreldrene gjorde. De giftet henne bort mot hennes vilje.
Han var ingen god mann, von Wolfenburg.
Men han ble vådeskutt under en jakt og døde.
Kanskje det var Marlene som skjøt.
Syns du jeg er sprø?
-Nei. -Du kan lese om alle.
-Rollefabelen deres. -Rollefabelen?
Ja. Hvem de er, hvor de kommer fra. Slekt, familie.
-Hvem vil du at jeg skal være? -Du trenger ikke være noen andre.
Jeg vet det. Men hvis du skulle velge?
-Hun. -Ikke Agnes. Hun er ikke snill.
-Hvorfor er hun her da? -Fordi en ikke alltid vil være snill.
-Smaker det greit? -Ja.
Hei.
-Hva gjør de her? -De hadde ingen steder å være.
-Hva er i veien med arresten? -Alt mulig.
-Lillian har godkjent det. -Er dere sammen?
Nei, jeg bor her til jeg får meg noe eget. Og vi har sex av og til.
-Vil du ha mat? -Nei. Hvor er saksmappen?
Den ligger i hylla der. Vil du ikke ha litt til?
Kom med tallerkenen din. Sånn, ja.
-Er det nok? -Ja.
Hvis det er noe, er vi her ute. God natt.
-Vi kan DNA-teste dem. -Det trengs ikke.
Hadde det vært mine, ville vi kjent hverandre igjen.
De er døde, og det må jeg godta. De fins ikke lenger.
-Det vet du ikke. -Det har gått åtte år.
Det er flere bortførte jenter som har blitt funnet levende etter over åtte år.
-Men du vil vel vite hva som skjedde? -Ja.
Bra. Jeg har listen over kollegene som Alice kan ha betrodd seg til.
12 stykker. Jeg begynner med dem.
Alices kolleger. Kjenner du igjen noen?
Nei.
Hvorfor sover du ikke?
Jeg våknet. Jeg fikk ikke puste. Jentene satt på brystkassen min.
En reaksjon på at du har erkjent at de kan være døde.
Jeg vet det.
-Hei. -Hei. Hei, jenter.
Hvis vi hjelper dere, får vi bo hos deg da? Hvis vi har noe som kan hjelpe?
-Har dere det? -Får vi bli da?
Det er dessverre ikke sånn det fungerer.
-Hva har dere? -Ingenting.
Kom.
Vi drar til gjemmestedet deres. De skjuler noe.
Jeg er gravid. Men jeg har tenkt å fjerne det.
Hva er det du sier? Du er gravid?
-Ja. -Er du sikker?
Jeg har ikke hatt mens på seks uker, er veldig sulten og reagerer kraftig på lukt.
Og jeg er faren?
Jeg har bare hatt sex med meg selv og deg de siste to årene.
-Men vi har brukt prevensjon? -Kobberspiral gir bare 99 % beskyttelse.
-Og du har tenkt å få det fjernet? -Ja.
Jeg, da? Har ikke jeg noe jeg skulle ha sagt?
Ikke juridisk sett.
-Vil du ha det? -Om jeg vil ha barnet?
Ja ... Det ... Jeg har nettopp fått vite det. Jeg vet ikke.
Ok ...
-Vi kommer ikke til å finne noe her. -Hva?
Det er ikke noe her.
Saga, kom hit litt.
Susanne Winter. Niels Thormods sekretær.
Jeg sperret alle kortene og meldte det til politiet.
-Mistet du mobilen også? -Nei.
-Når skjedde det? -For tre dager siden.
-Jeg oppdaget det om ettermiddagen. -Så de tok ikke telefonen din?
Nei.
Kjenner du igjen denne?
-Nei. -Assistenten din har aldri hatt en sånn?
-Sikker? -Hvorfor tror du det er Susannes?
-Vi kan av hensyn til etterforskningen ... -Ikke avsløre detaljer, nei.
-Den 28. Da din kone ble bortført. -Jeg vet hva som skjedde den dagen.
-Hvor var du da? -Det har jeg fortalt dere.
-Ikke til meg. -Skrives ikke slikt ned?
Når man leser et avhør, kan man ikke se ting som kan vise om noen lyver.
-Er jeg mistenkt for noe? -Da hadde vi vært på et avhørsrom.
-Hvor var du den 28.? -Hva sa de?
Pungen jeg mistet ... De fant førerkortet sammen med en telefon de lurte på.
-Hvorfor er telefonen så viktig? -Det sa de ikke noe om.
-Var du i et avhørsrom? -Ja, det tror jeg. Hvordan det?
Det er man bare hvis man er mistenkt, sa svensken.
Niels ...?
Jeg vet at dette er vanskelig å fatte.
Og at du savner henne veldig.
Unnskyld.
Susanne Winter meldte lommeboka stjålet den 2.
-Men ikke mobilen? -Bare lommeboka.
-Fingeravtrykkene matchet ikke heller. -Henrik ...
-Må jeg virkelig det? -Ja.
Du skal overføres til forvaring mens du venter på utvisning.
Her er tingene dine.
Siste sjanse.
Jeg vet at du vet mer enn du har fortalt oss.
Gjenkjente du noen?
Ok.
Henrik, kan du ikke hjelpe meg?
Du vet hva som kommer til å skje når jeg returneres til Iran.
Hopp ut. Hopp ut!
-Hva? -Kom igjen, da. Ut!
Forsvinn!
-Gikk det bra? -Etter planen.
-Husk at jeg tilbød meg. -Han skulle liksom tro på det, da.
-Har dere ham? -Han fikk ingen mistanker?
Han virket overrasket. Nærmest takknemlig.
-Spanerne mistet ham. Det var kø. -Amatører!
Ingen fare, vi har signalene fra klokka. Han er i Møllegade og går østover.
-Hva skjer? -Jeg må låne en datamaskin.
-Han har stoppet i Møllegade 45. -Det ligger en frisør der.
Ja, vi vet hvor Taariq er.
Dette er ikke nok. Det koster mer.
Det er alt jeg har.
Ok. Vent her.
Her.
Takk.
Pass på deg selv.
-Vi er på plass. Er han der ennå? -Ja, det er han.
-Hva vet vi om eieren av salongen? -Reza Frank. 33 år. Dansk statsborger.
-Ingen kobling til Grotten heller. -Han er frisør, da.
Det kan hende han kjenner Taariq i mer bibelsk forstand.
-Han blir visst der i natt iallfall. -Spanerne er der.
John og Barbara, dere blir her. Dere drar hjem og hviler. Du også, Saga.
-Ja. Vi ses i morgen. -Ha det.
-Tok du med jentene hjem i går? -Ja. Hvordan det?
-Var det Lillians forslag? -Nei. Mitt.
-De får bli her én natt. -Det sa du i går også.
Hva skal jeg gjøre, da? De likte seg ikke der de ble plassert.
De kom nok ikke dit før etter lunsj. De ga det ikke noen sjanse.
Kanskje ikke, men de får altså sove her i natt.
-Jeg tar inn på hotell. -Fordi de er her?
-Bør vi ikke snakke om barnet? -Det er ikke noe barn, det er et embryo.
-Jeg syns iallfall vi bør snakke om det. -En annen gang. Vi har ti uker på oss.
-Ingenting? -Nei.
Vi trenger ikke sitte her begge to. Du kan godt gå hjem.
-Vil du ha? -Vi er på jobb.
-Ja, men i Danmark. -Du er så herlig svensk!
-Skal jeg hente kaffe i stedet? -Nei. La meg få én, da.
Takk.
-Skål. -Skål.
En person forlater salongen. Han låser etter seg.
-Det er ikke Shirazi. Han er der inne. -Nei, han beveger seg.
-I hvilken retning? -Vestover.
Det er her vi er. Det er en mann, men ikke Taariq.
Ta ham. Vi går inn.
-Stopp! Politi! Opp mot veggen! -Hendene opp mot veggen!
-Ja, hallo? -Morgan Sonning?
-Hvem er det? -Jeg vet hva du har gjort. Vi må møtes.
Unnskyld, jeg må ta den.
-Hei, har det skjedd noe? -De gikk kveldsrunden nå.
-Hun blir utskrevet i slutten av uka. -Fantastisk!
-Ja, det er så deilig. -Takk, Sarah.
Jeg kommer så fort jeg kan. Hils henne, da.
Det skal jeg gjøre. Vi ses etterpå.
Hallo! Du, ikke gå inn der. Hun er kjemperedd for klovner.